Jaderné války ve starověků mohly zničit vyspělé civilizace, které žily před námi?
![jaderné války historie](https://i0.wp.com/www.ac24.cz/wp-content/uploads/2024/08/iScreen-Shoter-Brave-Browser-240811194248.jpg?resize=696%2C512&ssl=1)
Zecharia Sitchin, výzkumník starověkých kultur a autor mnoha knih, objevil během studií klínového písma něco velmi zvláštního. (Foto: GAI)
Tvrdil, že mnoho sumerských textů zmiňuje jakýsi „špatný vítr“, který přicházel ze západu a zabíjel lidi, zvířata, rostliny, a dokonce kontaminoval pitnou vodu. Několik dalších autorů kombinují tyto informace s dalšími podobnými a tvrdí, že na Zemi byla před námi jiná vyspělá civilizace, která byla zničena v důsledku … atomové války.
Kromě zmíněného také Sitchin zjistil, že příčiny katastrofy byly vysvětleny v eposu „Erra“, podle niž padly na Zemi rány jako vedlejší účinek použití „mocných zbraní“ během války mezi klany bohů Anunnaki. Na základě sumerských spisů a přesvědčení dospěl Sitchin k závěru, že tato stvoření, popsána jako „zrozená z královské krve“, byla ve skutečnosti mimozemská rasa, který přišla na Zemi před tisíci lety, když hledali drahé kovy.
Podle jeho výkladu to byli oni, kdo prostřednictvím genetických experimentů vytvořil Homo sapiens a poté mu předal znalosti potřebné k vybudování základů civilizace. Nakonec, po konfliktu v jejich řadách, Anunnaki zmizeli, ačkoli jejich paměť byla zachována v mýtech a vírách, a dokonce byla nasáklá Biblí, kde jsou zmiňováni záhadní obři – „synové Boží“.
Primitivní lidé považovali Anunnaki za božské bytosti, i když byli spíše dozorci. Sitchin věřil, že sumerské mýty jasně naznačují, že stvořili člověka, aby se stal otrokem. Rozkol v „lůně“ nebeských bytostí nakonec vedl k válce, během níž se objevil „zlý vítr“.
Výzkumník píše: „Sumerské texty jasně naznačují, že „zlá bouře “[…] přišla po „zlém hromu “, který ji ohlašoval“. Vítr tedy mohl být radioaktivním mrakem, který se po jaderném výbuchu v čase války mezi Anunnaki přesunul na východ.
Sitchin identifikoval jihovýchodní část Sinajského poloostrova jako místo hlavní bitvy mezi mimozemšťany, kde našel obrovskou „geologickou jizvu“ (viditelnou na satelitních mapách). Důkazy o jaderném výbuchu, který otřásl touto oblastí před tisíci lety, našli také geologové na „černých kamenech“, které nesou stopy extrémně vysokých teplot. Autor vysvětlil, že cíl útoku nebyl náhodný – právě tam měl být hlavní kosmodrom Anunnaki.
Vzpomínka na „válku bohů“ – protože primitivní lidé museli tento konflikt interpretovat – přežila dodnes v mýtech a eposech. Sitchin uvedl, že okolnosti „špatného větru“ byly mimo jiné popsány „Nářek nad zkázou města Ur“, jehož autor si stěžuje: „Můj bohatý domov a město byly zničeny, skutečně zničeny.“
Epos „Erra“, který popisuje „rány“, které zasáhly nejen Sumery, ale i sousední národy, vypráví o podrobnostech použití zbraně, která způsobila kataklyzma. Historici se shodují, že dílo symbolicky líčí skutečné události (někteří dodávají, že také odráží biblický příběh o zničení Sodomy a Gomory).
Hinduistické eposy také hovoří o „zbraních hromadného ničení“, ale existuje další typ důkazů, které naznačují, že se tyto události mohly skutečně stát.
Ve starověké jaderné válce netrpěli jen lidé z Mezopotámie. Spory vyvolaly zprávy o roztavených cihlách a keramice v ruinách města Mohendžodaro (Pákistán), kde roky před Kristem povstala tajemná civilizace Indu. Kostry ležící v ulicích budily dojem, že obyvatele překvapila neočekávaná kataklyzma.
David Davenport, který tuto záležitost studoval mnoho let a své závěry napsal v knize „Atomic Destruction 2000 Years BC“ (1979), upozornil na zvýšenou úroveň radioaktivity v oblasti ruin (i když nebylo zcela specifikováno, zda šlo o stopu starověké jaderné války nebo o moderní testy).
„Mahábhárata“ – hinduistická epická báseň, je jedním z nejdelších literárních děl na světě (promítání trvalo 94 epizod, každá po 45 minutách). Vypráví o válce na Kuruksetře, kterou vedli klany Pandava a Kaurava. Hlavní bitva, která trvala několik dní, se odehrála v oblasti Dillí, i když není přesně známo, kdy (stávající teorie ji umisťují do období od 7. tisíciletí do 6. století před naším letopočtem).
Důležitým prvkem práce jsou popisy použitých zbraní, včetně „wimanů“ – vozidel označovaných jako „sky chariots“, schopných mimořádných vzdušných manévrů a často vybavených ničivými zbraněmi. Nejobávanější však byla záhadná „Agneya“.
„Aswatthaman, který stál pevně na svém vozu, […] svolal Agneyovu zbraň, které neodolali ani bohové. […] Zářící sloup, jas ohně, i když bez kouře, byl naplněn vztekem. Všichni, kdo se dostali na jeho dosah, upadli do tmy. „vzpomíná“ Mahábhárata „a dodal, že exploze doslova otřásla základy světa. „Těla velkých válečných slonů, spálená zbraněmi, ležela roztroušená,“ hlásí.
Zdroj: mzcz